Le...
- Det var det. - Tack.
Det krävs ett antal muskler för att säga nej.
- Måste göra något medan jag väntade. - Okej, ledsen. Jag var upptagen.
- Jag är överraskad att du alls dök upp. - Jag förstår.
Jag har varit lite inkonsekvent på sistone.
Jag är säker på du berättar när du är redo.
Emma!
- Byron, hej. - Jag visste det var du.
Jag såg dig där bortifrån. Jag tänkte, Emma. Hej, Rikki.
- Så jag sticker ut, va? - Självklart gör du det.
Pålitlig. Alltid samma blick, samma känsla. Det är som...
Man kan lita på solen och Emma. Hur som helst, senare!
Var det där en komplimang eller en förolämpning?
Vilket som.
Tycker ni att jag är förutsägbar?
Låt mig besvara din fråga med en fråga.
Räknar du hur många gånger du tuggar med munnen full?
Det är inte förutsägbart utan hälsosamt.
Och min roll i det här samtalet upphör nu.
Våra liv har blivit så tokiga att det kan...
...vara skönt med någon normal att lita på.
- Jag är förutsägbar. - Inte vad jag sa.
Solen och Emma. Jag vet vad det här handlar om.
Det har ingenting med Byron att göra.
Ni bekräftar det. Jag är trött på att vara pålitliga Emma.
Jag behöver förändras.
Jag ska färga mitt hår!
Flickor, jag är så glad att jag stötte på er.
- Miss Chatham, hej. - Hur mår du?
Ärligt talat, Emma, jag är mycket bekymrad.
Jag ville bara säga er att ni måste hålla ihop.
Oavsett vad som händer.
Ni måste vara där för varandra. Lova mig det.
Miss Chatham, jag vet inte vad som oroar er men det finns...
...ingenting jag inte skulle göra för Cleo och Rikki.
Absolut. Vi tre är bästa vänner. Inga hemligheter.
- Eller hur? - Visst.
Jag är glad.
Rikki!
Okej... så när?
- När vad? - När ska vi gå ut?
- Vi två? Glöm det. - Du skojar.
- Vi kan inte göra alla besvikna. - Göra vem besviken?
Dina vänner. Hur ska de kunna säga åt dig att jag inte duger om...
...du inte vill gå ut med mig. Och mina vänner?
De bara väntar på att få gräla med mig om den tokiga bruden.
En massa människor har en massa förutfattat om det här.
- Oj, har du vänner? - Rikki...
Zane, vi kan inte. Glöm det.
Du kanske säger nej i dag men häromdan när vi kysstes. Dina läppar sa ja.
Zane... Skälen varför vi aldrig någonsin kan gå ut är ändlös.
Bara för några dagar sen fick tanken på dig mig att vilja vråla.
Och nu?
Jag finner dig mindre motbjudande.
Framgång.
Vad är det?
Miss Chatham.
- Vad tittar hon på? - Oss.
- Stör hon dig? - Nej, hon är ofarlig.
- Är du säker? - Jag är säker.
Hon är konstig. Det är...
- ...något med henne... - Jag är säker.
- Vad sägs om mitt erbjudande? - Låt mig tänka på saken.
- Verkligen? - Nej.
Är du säker på att du vet vad du gör?
Lätt. Jag har gjort det tusentals gånger.
- Verkligen? - Nej, men jag har sett det göras.
Låt oss börja.
Låt oss vänta på Rikki. Du vet hur hon är.
- Känner sig alltid utelämnad. - Du backar ur, va?
- Det låter som om du avfärdar mig. - Jag backar inte ur.
Låt oss göra det här.
Wilfred!
Ge mig en vetegräs, morots och ananasjuice.
- Den kommer. - En dag, Wilfred, ska jag skapa...
...en kombination så äcklig att det kommer att stoppa dig tvärt.
Bäst att du inte försöker, Lewis.
Vad vet du om den gamla Chatham-kvinnan?
Ingenting. Varför googlar du namnet?
När jag säger vad jag tänker göra är när jag bryr mig om vad du tycker.
Just nu tror folk att du är en vidrig, tanklös, bortskämd, liten rik grabb.
Låt oss inte lägga förföljare till listan.
Vem är det?
Om ni bryr er om att fråga borde ni låsa dörren. Speciellt när du ser ut så där.
Ledsen för svansen. Jag glömde vad som ingick.
- Vill du fortsätta? - Självklart. Jag slutar inte nu.
Oj då! Ska du verkligen ha det så här rött?
- Scharlakansfärg... - Vad?
Jag trodde du sa det var indiansk soluppgång?
Oroa dig inte. Det kommer att se bra ut.
Jag sa under vattnet, någonting stort...
Som barn gillar att vara i vatten. Jag trodde det var slutet.
Jag är en dålig simmare. Någonting tog tag i mig.
Jag svimmade. I nästa stund... var jag på stranden.
- Sökte du inte efter miss Chatham? - Jo, men det här kom upp.
Ett nyhetsinslag från 50-talet.
Ännu en ursäkt att gå tillbaka till din monsterjakt.
Det fanns faktiskt ytterligare vittnen.
Zane, det var på 50-talet. Folk trodde det fanns kommunister överallt.
- Lägg av! - Okej.
- Hej, Zane. Vad gör du? - Upptagen.
För upptagen för mig?
Jag ska gå och köpa några navelringar och jag vill ha en killes åsikt.
...som drogs iland av 16-åriga Louise Chatham.
Hur känns det att vara en hjälte, Louise?
Jag känner inte så. Jag bara såg honom i surfen och drog upp honom.
Herr Hancock sa att nånting stort, ett monster räddade honom när båten sjönk.
Jag är inte säker men... jag såg då inga sjömonster.
Fiskaren, herr Hancock, visade upp en teckning av vad han såg.
Så, för stunden har den här reportern ett öppet sinne.
- Det är hon, va? - Vad?
- Miss Chatham? - Nej...
Det är hon.
Jag är nåt på spåret, Lewis. Det här är stort.
- Nå? - Tja...
Det saknas bara en röd clownnäsa för att du ska kunna sälja hamburgare.
Jag ser avskyvärd ut! Vad har du gjort med mig?
Vi måste torka ditt hår så du blir normal så fort som möjligt.
- Det skulle torka ljusare. - Hoppas det!
- Jag ville förändras men... - Jag vet.
Tänk på det nästa gång du vill göra nåt impulsivt.
Jag är sen till arbetet. Här...
Vad ska jag göra med den här?
Cleo...
- Vänta! Tänk om det inte blir ljusare? - Vad vet jag? Säg att det ser bra ut!
- Men det gör det inte. - Hej, Zane! Adjö, Zane!
Jag är egentligen här för att se Emma. Jag måste träffa henne på en gång.
- Du kan inte. - Är hon inte hemma?
Ja, det är hon men du kan inte.
Zane... vänta, Zane.
Du kan inte gå upp dit.
Emma, var är du? Jag behöver tala med dig. Är hon i badrummet?
Ja och du kan inte gå in dit. Det är privat.
Emma! Jag behöver bara tala med dig i två sekunder.
Emma! Kom igen! Kom ut!
Där är du.
Emma, jag måste tala med dig om nåt viktigt.
- Vad vill du, Zane? - Var tog Rikki vägen?
Spelar det någon roll?
Hör nu... saken är... jag vet att du inte går med på det här...
...och jag vill inte äventyra dina känslor för henne på nåt sätt.
Men den där gamla kvinnan... miss Chatham?
Jag vill tala med henne och jag vet inte var hon är.
Du vill nog tala med henne, Zane, men jag tror inte hon vill tala med dig.
Jag tror hon vet mer om det där havsodjuret än hon låtsas om.
Jag kommer ihåg att på hennes båt fanns konstiga saker som hon samlade på.
Men innan jag hann titta på dem började båten sjunka och jag fick panik.
Jag var fångad.
Jag sjönk väldigt fort och jag hade ingen chans att fly.
Jag började tappa medvetandet.
Och det var då jag såg det jag såg.
Emma...
Jag behöver svar. Det här är allt jag kan tänka på.
- Hon vet nånting om hemligheten. - Hör här, Zane...
Jag vet inte vad som hände men miss Chatham är min vän och...
...det är ditt fel att hennes båt sjönk.
Du tänker inte hjälpa mig, va?
Okej, det är alltid ett nöje. Jag hittar henne själv.
Tack för hjälpen.
Så vad ska vi göra?
Jag vet inte men... jag känner mig väldigt illa till mods.
- Ditt röda hår... var tog det vägen? - Jag var sjöjungfru när vi färgade det,
...och nu när jag är normal är håret tillbaka.
Så när du är sjöjungfru blir det rött igen?
Jag kan inte tro att vi genomled allt detta i onödan.
Så vad ska vi göra med Zane? Han har kommit på nåt.
- Kanske jag borde tala med honom. - Du? Varför skulle han lyssna på dig?
Jag vet din hemlighet, Louise.
På 50-talet räddade du en fiskare från ett båtvrak.
Då sa du att du inte såg nåt. Men det gjorde du, eller hur?
- Jag såg när du sänkte min båt. - Sluta med dina lekar.
Du vet någonting om varelsen. Du har sett den också.
Jag vet en massa saker. Du gör det inte.
- Du är ung och dåraktig. - Lämna henne ifred.
- Du skrämmer henne. - Jag ställer bara frågor.
Jag vill att du lämnar henne ifred.
Antingen det eller så får du hjälpa mig mata hajarna.
Du blir huvudrätten.
Bra...
Om du inte vill tala med mig så får jag väl titta till din båt igen.
Är du okej?
Men han far till min båt.
Men det finns väl ingenting på båten, eller?
Han slösar bort sin tid, va?
Eller hur?
- Finns det ett foto? - Det finns ett foto.
- Det är i en gammal metallkista. - Han kanske inte kan öppna den.
- Vågar vi ta den risken? - Vad visar fotot?
Tre flickor. Miss Chatham och vännerna.
- Det bevisar att hon hade vänner. - Med svansar!
Det är samma som i miss Chathams medaljong. Endast större!
Å, nej, det här är dåligt.
Hör nu, jag har saker att göra.
Adjö och lycka till.
Vad var det där om?
Vi har inte tid att oroa oss. Cleo måste till jobbet och vi måste hitta Zane, nu.
Klart...
Perfekt! Vad gjorde du?
- Vet du nåt om motorer? - Nej.
Tänk på det som magi.
Det här kommer bara att fördröja Zane ett tag så du borde sätta fart.
Nej, nej, inga fler monsterjakter. Speciellt omkring Mako-ön.
- Varför inte? - Jag är allergisk mot hajbett.
Vi klarar oss. Hör nu...
Jag är på spåret av... någonting stort. Jag lovar.
Och jag vill inte dela royalty med Lewis.
- Lewis? - Jag lovade honom en andel.
Okej, om det är pengar inblandade... riktiga pengar...
...då är jag med.
- Zane. - Hej.
Vet du varför jag inte vill gå ut med dig?
Därför att du är besatt. Den här havsmonster-grejen är vansinne.
- Tack för att du delar med dig. - Jag menar det!
Släpp det... kanske vi kan tala.
- Jaså? När? - Ska vi fara?
Ja, jag måste genomföra det här.
Jag är ledsen.
Vi ses senare.
- Jag ska stämma service-killarna. - Ta det lugnt.
Okej, prova igen.
Bra gjort.
Kan du se Lewis göra det?
Här är det.
Sett några hajar?
Vi klarar oss bra, Nate. Kom igen. Låt oss dyka.
- Ser de glada ut? - Spektakulärt dåraktigt glada.
Tror ni att vi nånsin kommer att se ut så där?
Hoppas inte.
- Vad tror du det var? - Vad då?
Som splittrade dem. Vad hände med de andra två?
Kanske det är därför som miss Chatham alltid ber oss att hålla ihop.
Kanske nåt hände hennes vänner som hon inte vill ska hända med oss.
Du vet... hemligheter kan skilja människor åt.
Vi har alla hemligheter.
Bara en speciellt stor en som fortfarande är en hemlighet.
En som Zane inte kommer att få.
Så... vi kan lita på varandra, va?
- Visst. - Visst.
Och...
Folk som litar på varandra... ställer upp för varandra.
- Det låter som om nåt är på väg. - Jag vill ha mitt hår tillbaka.
Ingen vet om att du är rödhårig...
Ja, jag vet men det är inte för mig. Jag hatar det.
Hur gick det med förändringen? Med gamla goda pålitliga Emma?
Förändring är överskattat.
- Hej, Emma. - Hej, Byron.
- Byron...
Nåt är annorlunda. Du ser bra ut.
- Har du gjort nåt åt ditt hår? - Nej, men... tack.
Det var definitivt en komplimang.
Jag säger bara, det här var mer än en form eller skugga.
Jag såg henne lika klart som på dan.
En sjöjungfru.
En massa av rött hår följt av en lång svans. Nate...
Frågar du mig?
Jag ska fara tillbaka dit ut. Det är är på riktigt nu.
Det finns en sjöjungfru därute och jag ska bevisa det.
- Vem följer med? - En sjöjungfru?
- Har du blivit galen? - Ja, han såg nånting därute.
När han kom upp ur vattnet var han som en rädd liten pojke.
Nate, gör mig en tjänst och hjälp inte till.
- Så, hur såg den här sjöjungfrun ut? - Hon hade rött hår.
- Var hon söt? - Jag såg inte hennes ansikte.
Jag sa ju att det var nåt med den gamla kvinnan.
Miss Chatham har grått hår! Hon är inte din sjöjungfru!
Kanske inte, men hon har på nåt sätt en anknytning.
- Hur är det, Nate. Vad exakt såg du? - Ingenting, jag var uppe vid ytan då.
Zane, jag tror att du fick syrebrist.
Hör här, kanske vi kan slappna av ett tag.
- Han såg mig. - Hur?
Ute vid miss Chathams båt.
- Jag var oförsiktig idiot. - Straffa inte dig själv.
Titta er omkring. Ingen kommer att tro honom.
Han kommer inte att släppa det.
Så länge som du inte går i vattnet kan han inte hitta dig.
Vänta, var är Rikki?
Vad är det med henne på sistone?
Zane!
- Zane, vänta! - Vad? Vill du förödmjuka mig mer?
- Ingen publik, ingen mening. - Det var storsint av dig.
Jag vill gå ut med dig.
Men sjöjungfru-pratet upphör.
Jag gillar dig. Fråga mig inte varför, men jag gör det.
- Inga sjöjungfrur? - Det är överenskommelsen.
Ta det eller låt bli.
Okej, inga sjöjungfrur.